Nej! Mina barn!
Nej! Hjälp, någon!
KVINNAN I SVART
Översättning: death_star www.SweSUB.nu
Arthur.
- Pappa. - Jag kommer.
- Tycker du om den? - Jättemycket.
- Du tittade inte på den ordentligt. - Det gjorde jag visst.
Det där är jag. Det är barnsköterskan. Och det är mamma.
Det där är du.
- Varför ser jag så ledsen ut? - Det är så ditt ansikte ser ut.
Jaså?
- Jag önskar du inte behövde åka iväg. - Jag också, men...
...vi kommer ha hela helgen tillsammans på landet. Ser du?
Imorgon. Och sen torsdag.
Och sen träffas vi igen. Inte långt alls.
Du ser precis ut som din mamma.
- Har ni tågbiljetterna? Kan ni tiden? - Ja, vi har biljetterna och kan tiden.
- Jag måste gå. Jag vill inte bli sen. - Gå. Vi ses på fredag.
Jag antar att Tomes har informerat dig om Alice Drablow.
Dog förra månaden.
Det var flera år sen jag var där. Den gamla änkan tyckte inte-
-om besökare. - Inga barn?
En pojke som dog ung för många år sen.
Du får läsa mer om det på din resa. Du ska gå igenom mrs Dalbrows akter.
Privathandlingar, var de än är och ta hit dem så vi kan förbereda en försäljning.
Jag vet att du har haft det tufft. Jag har full förståelse för din situation.
Vi kan inte ta passagerare. Vi är ingen välgörenhetsorganisation.
Det här är din sista chans.
KONTAKTA ANDEVÄRLDEN
Mamma!
SISTA TÅGET TILL NORDOST 21:00
Mr Kipps.
Det är en pojke.
Jag beklagar verkligen, mr Kipps.
- Har vi passerat Crythin Gifford än? - Nästa hållplats.
- Så ni är från London? - Det är jag.
Ska ni sälja huset på sumpmarken?
Ni får ingen köpare från trakten.
- Ska ni ta in på Gifford Arms? - Ja.
Det är en lång bit från stationen. Jag kan ge er skjuts.
- Sam Daily. - Arthur Kipps.
- Vilken fin bil. - Den första i länet.
- Skrämmer ortsborna. Vi är framme. - Tack.
Trevligt att pratas vid.
Mr Kipps, vill ni äta middag med mig och min fru imorgon kväll?
Vi får inte se många nya ansikten här.
- Det vore underbart. Tack. - Adjö.
God afton. Jag har bokat ett rum till söndag, mr Kipps.
- Nej, jag hittar inget här. - Mitt kontor telegraferade det i förväg.
Det är fullt här.
- God afton. - Vi har inga lediga rum.
Vi kan inte lämna honom ute i det här vädret. Inte i regnet.
- Det måste finnas nåt bara för ikväll. - Det finns inget.
Såvida du inte vill ha honom på vinden.
Okej.
Den här vägen.
Jag hoppades få stanna till helgen. Min son och barnsköterskan ska komma hit.
Jag förstår.
Om ni är ute efter en semester så vore det bättre längre in i landet.
Det blir väldigt kallt här med havsdimmorna.
Havsdimma
Den här vägen.
- Hur gammal är er son? - Fyra.
Underbar ålder.
Tack.
God natt.
Gå in.
H. JEROME JURIST
Hallå?
- Mrs Jerome? - Mr Kipps?
Min man gick till värdshuset för att träffa er.
Det här är mr Kipps.
Jag uttryckte mig klart med er firma att ni inte behövde åka hit.
Jag kunde skickat alla viktiga dokument till London. Här är alla juridiska papper.
- Mr Fisher sa att ni åker idag. - När jag är klar med pappersarbetet.
- Allt står där. - Huset. Det ska finnas ett stort värde.
Jag förväntar mig vara klar tidigast på fredag.
Det är inte möjligt. Värdshuset är fullbokat hela veckan.
Jag får ringa till mitt kontor då. Har ni en telefon?
- Ni kommer inte hitta någon här. - Jag skickar ett telegram då.
Posten har stängt på onsdagsmorgnar.
Tåget till London går om en halvtimma Min kollega Keckwick väntar utanför.
Trevligt att träffas, mr Kipps.
Keckwick, ändrade planer. Jag ska inte ta tåget, ni tar mig till Eel Marsh-huset.
Jerome betalade mig för att köra er till stationen.
- Sex av dem och jag tänker på saken. - Sex skillingar?
Det finns ingen annan som kommer ta er dit.
Varsågod.
- Kan ni hämta mig vid tre? - Jag kan inte.
Jag måste tillbaka till fastlandet innan tidvattnet kommer.
Jag kommer igen vid fem, och då hämtar jag er.
Klockan fem då.
TILL NATHANIEL FÖRSTA FÖDELSEDAGEN
TILL NATHANIEL FEMTE FÖDELSEDAGEN
DRUNKNAD I SUMPMARKEN KROPPEN HITTADES INTE
Hallå?
Vem där?
Keckwick!
Mamma!
Jag hörde en olycka.
Ingen har använt Nine Lives-vägen på åratal, sir.
Inte sen Drablow-pojken drunknade i sumpmarken.
- Eel Marsh-huset är tomt. - Inte alls. Jag såg en kvinna där.
- Jag försäkrar er att ingen går dit. - Collins?
Ursäkta mig ett ögonblick.
Det kommer bli bra.
- Herrn, min syster behöver hjälp. - Vad är det? Vad heter du?
- Hon heter Viktoria Hardy. - Har något hemskt hänt?
- Hon drack lite lut. Vår mamma var ute. - Lut? Herregud. Konstapel!
- Kommer hon dö? - Konstapel! Det kommer ordna sig.
Konstapel!
Mitt barn!
Hallå? Mrs Fisher?
Mitt barn.
Det börjar bli sent. Ni kommer missa tåget till London.
- Jag kan inte åka än. - Gå inte tillbaka till huset.
- Varför? - Mr Kipps... ni har visst en son.
- Ja. - Åk hem till honom.
Värna om honom. Älska honom.
Jag skulle inte vara här om jag inte gjorde det.
Mr Kipps.
Kul att ni kom. Jag säger bara farväl till min son Nicholas.
- Jag beklagar. - Det var länge sedan.
Det finns en plats redo där inne för mig och min fru. Så vi kan vara tillsammans.
Jag hörde om flickan i byn. Fruktansvärt.
- Mår ni bra? - Ja.
Min fru vet inget. Jag vore tacksam om ni undviker att prata om det.
Och inte prata om barn alls, om det är möjligt.
- Han skulle ha varit runt er ålder nu. - Tack, Archer.
- Där är du, raring. - Jag har längtat efter att få träffas.
Nöjet är helt på min sida. Jag måste se förskräcklig ut, jag hittade inget rum.
- Då måste han stanna hos oss. - Det måste han minsann.
- Nu äter vi. Arthur. - Tack.
- Tvillingarna kommer inte äta med oss. - Det går säkert bra för, mr Kipps.
- För all del. - Emily.
Tack. Hälsa på, mr Kipps.
- Hejsan. - Tack, Archer.
Så där.
Är du gift, mr Kipps? Sluta glufsa. Det är oförskämt.
- Några barn? - En son.
Så underbart. Ni vill inte bli som oss.
Rikaste människorna i länet och ingen att lämna efter det till.
Berättade han om Nicholas? Det är han.
Jag målade den själv. Jag älskade att måla och teckna.
- Den är vacker. - Nicholas älskade också att teckna.
- Det gör han fortfarande. - Snälla, Elizabeth.
- Han vill rita en bild till er. - Elizabeth...
Elizabeth, nej! Elizabeth!
Nej! Archer! Medicinen!
Archer! Medicinen!
Nej!
Jag trodde lite sällskap skulle vara bra för henne.
Hon är övertygad om att vår son talar genom henne.
Ni tror inte på spirituella saker, va?
- Seanser och kontakta de döda. - Det gjorde jag inte.
- Sen min fru dog... jag vet inte. - Förlåt mig. Jag visste inte...
Ibland... känns det som att hon fortfarande är med mig.
Ibland känns det... som att hon är där i rummet.
- Försöker kontakta mig. - Ni måste vara försiktig.
De här bedragarna lever på de som behöver det mest. De gör mer skada än nytta.
Det värsta de gör att göra en besviken.
Jag måste fortsätta leta.
Det är inte normalt att förlora någon så ung.
Om vi öppnar dörren för vidskepelse, var leder det till?
Det är bara slöseri med tid, Arthur.
Kom igen. Ligg ner.
Jag förlorar mitt jobb om jag inte blir klar med pappersarbetet.
Om Jerome hjälper mig lite, kan jag träffa min son.
Tvivlar på att Jerome kommer vara till någon hjälp.
Mr Jerome?
- Försvinn! - Jag kommer inte göra dig illa.
Du dödade Viktoria Hardy! Gå bort från mig! Försvinn!
- Vad fan är det som händer? - Total struntprat.
Jag kör er till huset.
Ni borde ha gett er av. Åkt när vi sa till er.
- Hans lilla flicka är död. - Han såg henne!
- Såg ni henne? - Ta hem honom. Det här hjälper inte.
Allt er vidskepelse-skräp.
Är det här vidskepelse-skräp som tog din son?
Okej. Jag kör honom till stationen.
Lyssna inte på dem. De lever fortfarande på Medeltiden.
Jag såg någon vid huset. Jag var inte ensam.
Det är bara ett skumt, gammalt ställe som är avlägset från omvärlden.
Ju fortare huset ordnas upp och säljs, desto fortare kan människor gå vidare.
Det här kommer hålla dig igång.
- Tidvattnet är vid elva. Jag kommer då. - Jag jobbar hellre hela natten.
Ta med er hunden. Kom, flickan.
Som sällskap. Jaga inte saker som inte existerar.
DRA ÅT HELVETE, DIN SKÖKA
GE DIG IVÄG
GUD SKYDDAR MIG
TILL MINNE AV NATHANIEL DRABLOW
ÄLSKADE SYSTER TILL ALICE DRABLOW I GUDS FAMN
MIN KÄRE NATHANIEL GRATTIS PÅ FÖDELSEDAGEN, MED ALL KÄRLEK - MAMMA
"Käre Alice. Du ger mig inget annat val än att lämna ifrån mig min son"
"Om jag anses olämplig att uppfostra min son, vad kan jag då göra"?
"Du och Charles kan ta honom ifrån mig, men han är min. Han kan aldrig bli din".
ADOPTIVFÖRÄLDRARNAS FÖR- OCH EFTERNAMN
BIOLOGISKA MORS NAMN JENNET HUMFRYE
"Käre Alice. Det är svårt att uttrycka din svikelse, från min egen syster".
"På din vägran att låta mig besöka min son eller ge honom födelsedagskort".
"Jag tror inte du gör det för pojkens bästa, utan för att orsaka mig smärta".
"Han är min. Om du inte låter mig träffa honom, kommer jag hitta ett sätt".
DRUNKNAD I SUMPMAKREN KROPPEN HITTADES INTE
"Hans död är ditt fel. Du försökte inte rädda honom. Du räddade dig själv".
"Du gav honom inte ens en riktig begravning. Du lämnade honom i leran".
"Min värld är förstörd. Mitt liv är över".
"Ruttna i helvetet".
SJÄLVMORD KROPPEN HÄNGDES I EEL MARSH-HUSET
NI KUNDE HA RÄDDAT HONOM
Nej!
Vem där?
Ni tror inte på mig, eller hur?
Jag tror även det mest klokaste sinnet kan lura en i mörkret.
Jag såg dem, Sam. Jag såg henne och pojken.
Nej. Sumpmarken tog pojken. Kroppen hittades aldrig.
Jag såg dem.
Lucy!
- Arthur! - Nej!
Stanna där! Jag ska komma och hämta dig.
Nej!
Arthur.
Varsågod.
Jag minns när Jeromes förlorade sitt första barn.
De bestämde sig för att skaffa en till. Lucy.
De låste in henne för att skydda henne.
- Man kan aldrig ersätta... - Hon var där, Sam.
Ni är trött. Vila lite.
Vad hände med honom, mrs Daily?
Han lekte på stranden med sina vänner. De sa att tidvattnet överrumplade dem.
Ni har sett henne, inte sant?
- Hon var där i branden. - Hon alltid där.
Ni får inte klandra er själv.
- För vad? - För att inte hålla er borta från huset.
Jag förstår inte.
Varenda gång hon har setts, på vägen, på sumpmarken, vid huset-
-hur kort det än är, så har det alltid varit ett säkert resultat.
Ja?
På en våldsam eller fruktansvärd omständighet har ett barn dött.
Så många barn... Så många barn.
Fishers döttrar och Jeromes äldste. Keckwicks son...
- Min Nicholas... - Hur?
Mrs Daily?
Hon tvingar oss! Hon tvingar oss att göra det.
Hon tvingar oss... Hon kan inte hitta honom så hon tar oss.
Hon såg er.
Hon kommer!
Sam!
- Elizabeth! Nej! - Nej, pappa! Nej!
- Elizabeth... - Sam.
Joseph.
Om vi kan skicka telegrammet nu, så kan vi få tag på dem innan de åker.
Hur kunde ni ta mig till huset om ni fruktade att sägnen var sanna?
- Jag trodde aldrig på det. - ni ville inte. Det är skillnad.
Jag hade inget val. Antingen är Nicholas på ett bättre ställe eller försvunnen.
Men min son lever. Han är på väg hit.
Nästa by är över en timma härifrån.
Då har de redan åkt.
- När kommer tidvattnet? - Klockan fem. Hurså?
Om vi kan återförena Jennet Humfrye med sin son, kanske hon lever i frid.
- De hittade aldrig pojkens kropp. - Men ni har något de aldrig hade.
Arthur?
Jag känner den, Sam! Den är precis under mina fötter!
- Måste spänna repet lite mer. - Var försiktig!
Arthur?
Herregud.
Fortsätt köra!
- Stanna inte! - Pedalen tar i golvet!
Motorn överhettas! Jag tror inte den kan ta någon mer vikt!
Jag hittade pojken!
Kan ni köra vidare?
Snälla, Sam! Den sjunker!
Vi begraver honom bara, Arthur. Vi får det överstökat.
Sam... Jag måste göra något först.
De är vilsna. De måste hitta varandra.
Snart dags.
Kom igen.
Nicholas?
Pappa?
Arthur!
Nej! Du är inte min mamma!
Arthur!
Jag tror hon är borta.
Jag kommer aldrig förlåta dig för att du lät min pojke dö.
Aldrig förlåta.
Aldrig förlåta
Aldrig förlåta!
Ett steg, två steg. Duktig pojke.
- Joseph! - Pappa!
- Vad skulle du säga till din pappa? - Jag älskar dig, pappa.
- Joseph, det här är min vän Sam. - Hej, Sam.
Hej, Joseph. Jättetrevligt att träffa dig.
Vi stannar inte här ikväll. Vi åker direkt tillbaka till London.
Kan du hämta biljetter? Jag förklarar på vägen.
- Säkert att ni inte vill stanna hos oss? - Jag vill bara ta hem honom.
- Jag förstår. - Tre biljetter till London, tack.
- Kommer du och Elizabeth klara er? - Ja.
Du måste komma till London och besöka oss.
Arthur!
Sam?
Pappa, vem är den där kvinnan?
Det är din mamma.